<p>Nikl (Ni) je stříbrošedý, tvrdý, ale kujný kov. Ni je dobrým vodičem elektrického proudu odolávající korozi. Většina vytěženého niklu je spotřebována na výrobu tisíců různých slitin (slitiny s železem, chrómem, hliníkem, zinkem aj.); až 65 % světové produkce niklu pak na výrobu nerez oceli. Ni, jako součást řady enzymů a proteinů, je v malém množství nezbytný pro bakterie, rostliny i živočichy. V nadměrných množstvích je však toxický. Při kožním kontaktu může vyvolat lokální alergickou reakci. Při požití nebo v dechnutí dochází k poškození jater, ledvin, plic, cévní a nervové soustavy. Nikl je považován za podezřelý lidský karcinogen (2B dle IARC), v EU je na seznamu zakázaných látek REACH.
V přírodě nikl většinou doprovází síru a železo. Předpokládá se, že převážná část niklu se nachází v zemském vnitřním a vnějším jádře. Přirozeným zdrojem Ni v prostředí je vulkanická činnost, požáry, půdní eroze a odpařování z mořské vody. Člověk zvyšuje množství niklu v prostředí především samotnou důlní činností, metalurgií a spalováním fosilních paliv včetně odpadů. Nikl je v prostředí všudypřítomný. Díky jeho snadné vazbě s atomy železa a hořčíku se většina niklu nachází v půdním profilu. Nikl nalezl uplatnění při galvanickém pokovování, při barvení keramiky, výrobě baterií a magnetů, je také katalyzátorem řady chemických reakcí (výroba ztužených tuků).</p><h5>Ohlašovací prahy</h5><table><thead><th>Látka</th><th>Ovzduší</th><th>Voda</th><th>Půda</th><th>Odpady</th></thead><tbody><tr><td>nikl a sloučeniny (jako Ni)</td><td>50 kg/rok</td><td>20 kg/rok</td><td>20 kg/rok</td><td>500 kg/rok</td></tr></tbody></table>