<p>Fluorochlorouhlovodíky (CFC) jsou organické sloučeniny obsahující chlór, fluór a uhlík. Jako freony jsou známy díky stejnojmennému obchodnímu názvu společnosti DuPont. Dnes se tato skupina látek nazývá spíše tzv. tvrdé freony. CFC se v přírodě přirozeně nevyskytují, ale díky svým vhodným chemickým vlastnostem se staly bohužel její běžnou součástí. Uplatnění CFC našly jako chladící média, hnací plyny v aerosolových sprejích, čisticí prostředky a rozpouštědla. V atmosféře CFC působí jako skleníkové plyny a pomocí chlóru rozkládají atmosférický ozón chránící zemský povrch před UV zářením.
CFC se nejčastěji dostávají do atmosféry při jejich použití, výrobě, či likvidaci. Životnost CFC v atmosféře je u jednotlivých sloučenin různá, ale pohybuje se v rozmezí desítek až stovek let. V roce 1989 vešel v platnost tzv. Montrealský protokol, který stanovuje určitou „cestovní mapu“ k společnosti bez CFC. Hlavním cílem je nahradit CFC podobnými látkami bez nežádoucích účinků na atmosférický ozón. V České Republice je výroba a spotřeba CFC pro běžné účely zakázána od roku 1996. Ale i zde se najdou výjimky, ať již z důvodů technologických, či vědeckých. Problémem stále představují rozvojové země.</p><h5>Ohlašovací prahy</h5><table><thead><th>Látka</th><th>Ovzduší</th><th>Voda</th><th>Půda</th><th>Odpady</th></thead><tbody><tr><td> chlorofluorouhlovodíky (CFC)</td><td> 1 kg/rok</td><td>  kg/rok</td><td>  kg/rok</td><td>  kg/rok</td></tr></tbody></table>