<p>Tributylcíny (TBT) je zastřešující název pro skupinu organických látek, ve kterých tributylcín vystupuje jako kation. Krátce po objevení v&nbsp;50. letech minulého století se TBT staly populárními biocidními látkami bránící růstu řas a vodních organizmů na ponořených konstrukcích, lodních trupech, ve vodárenských věžích apod. TBT patří mezi silně toxické sloučeniny mající vysoký bioakumulační potenciál. Člověk může být TBT vystaven vdechnutím, pozřením a kožním kontaktem. Při expozici dráždí kůži, sliznice očí a dýchacích cest. U zvířat byl sledován především negativní vliv na imunitní systém, správnou funkci hormonů, růst a reprodukční schopnost. V&nbsp;EU je použití TBT od roku 2010 silně regulováno nařízením REACH (1907/2006).
TBT byly taktéž složkou dřevo chránících přípravků, dezinfekčních přípravků, stabilizátorů, antioxidantů, rodenticidů (proti hlodavcům) i biocidních přípravků proti měkkýšům. Mezi nejběžnější TBT patří TBT oxid. Do prostředí se TBT mohou dostávat při výrobě, použití a likvidaci výrobků, ve kterých jsou obsaženy. V&nbsp;atmosféře rychle reagují s&nbsp;hydroxylovými radikály, nebo klesají zpět na zemský povrch. V&nbsp;půdě jsou TBT nepohyblivé, vázané na pevné částice. TBT podléhají rozkladu vlivem UV záření, za vhodných podmínek jsou rozkládány řadou mikroorganizmů. Ve vodě jsou TBT vázány na sedimenty, v&nbsp;závislosti na pH dochází k&nbsp;jejich zpětnému uvolňování. Do určité koncentrace podléhají TBT ve vodním prostředí mikrobiálnímu rozkladu.</p><h5>Ohlašovací prahy</h5><table><thead><th>Látka</th><th>Ovzduší</th><th>Voda</th><th>Půda</th><th>Odpady</th></thead><tbody><tr><td> tributylcín a sloučeniny</td><td>  kg/rok</td><td> 1 kg/rok</td><td> 1 kg/rok</td><td>  kg/rok</td></tr></tbody></table>