<p>Měď (Cu) je měkký a tažný kov s&nbsp;výbornou elektrickou a tepelnou vodivostí. Uplatňuje se především při výrobě elektrovodičů, v&nbsp;nejrůznějších slitinách (mosaz, bronz aj.) a jako součást přípravků proti řasám (algicidy), houbám (fungicidy), virům a bakteriím. U vyšších rostlin a živočichů je nezbytnou složkou řady enzymatických řetězců zodpovídajících například za dýchání, metabolismus sacharidů a železa, je nezbytná pro správný růst kostí a dalších tkání. V nadměrném množství je vysoce toxická pro vodní organizmy. Člověk může Cu přijímat potravou, vzduchem, možný je i kožní kontakt. Dlouhodobé vdechování Cu vede k podráždění sliznic očí a horních cest dýchacích, nevolnosti, průjmům. Po požití nadměrného množství Cu se objevují bolesti břicha, zvracení, křeče. Extrémní dávky vedou k poškození jater, ledvin, anémii i smrti.
Cu je přirozenou součástí životního prostředí, v&nbsp;zemské kůže je relativně vzácná. Nejčastěji se vyskytuje ve formě sulfidů (chalkopyrit, chalkosin). Zvýšené množství Cu je do prostředí uvolňováno hornickým a metalurgickým průmyslem, spalováním fosilních paliv a jiných organických materiálů, významným zdrojem je i aplikace antimikrobiálních prostředků na bázi Cu. V&nbsp;prostředí je Cu velmi mobilní. V&nbsp;půdě dochází k&nbsp;její pevné vazbě na organické látky a zůstává především v&nbsp;povrchových vrstvách půdy. Ve vodě rozpuštěná Cu může transportována na velké vzdálenosti, častěji je ale pevně vázána v&nbsp;sedimentech. Byl zaznamenán průsak do podzemních vod. V&nbsp;atmosféře je vázána na pevné částice součástí prachového znečištění, postupně klesá zpět k&nbsp;zemi. Cu se v&nbsp;prostředí nerozkládá, je schopná bioakumulace v&nbsp;potravních řetězcích.</p><h5>Ohlašovací prahy</h5><table><thead><th>Látka</th><th>Ovzduší</th><th>Voda</th><th>Půda</th><th>Odpady</th></thead><tbody><tr><td> měď a sloučeniny (jako Cu)</td><td> 100 kg/rok</td><td> 50 kg/rok</td><td> 50 kg/rok</td><td> 500 kg/rok</td></tr></tbody></table>