<p>Diuron je neselektivní herbicid poprvé syntetizovaný společností Bayer v&nbsp;roce 1954. Do prostředí se dostává především při samotném použití, ale i při výrobě, manipulaci a likvidaci. Bioakumulace diuronu je nízká. Člověk může být diuronu vystaven vdechnutím, pozřením i kožním kontaktem. Akutní toxicita je nízká. Může docházet k&nbsp;podráždění očí, kůže a horních cest dýchacích. U zvířat byl sledován negativní vliv na červené krvinky (methhemoglobinémie), nárůst počtu bílých krvinek, zvětšení jater, změny v&nbsp;kostní dřeni, výskyt rakoviny a poškození plodu (teratogenní účinek). V&nbsp;EU je považován za podezřelý lidský karcinogen, je zakázán jako biocid, jako přípravek na ochranu rostlin podléhá autorizaci.
Používá se k&nbsp;redukci dvouděložných i jednoděložných rostlin a mechů jako na zemědělských, tak i ostatních plochách (okolí budov, silnic, železnic). Může být součástí různých antivegetačních nátěrů, impregnací dřeva, používá se také na kontrolu řas v&nbsp;akváriích a jezírkách. Mechanizmus účinku diuronu je faktické zastavení fotosyntézy zasažené rostliny. V&nbsp;atmosféře dochází k&nbsp;vazbě na pevné částice s&nbsp;následnou depozicí zpět na zemský povrch. V&nbsp;půdě je perzistentní, středně až málo mobilní, v&nbsp;závislosti na množství organických látek, je schopen výluhu do povrchových i podzemních vod. Ve vodě je mobilní, jen omezeně dochází k&nbsp;vazbě na sedimenty, a perzistentní(poločas rozpadu se pohybuje kolem 5 let).</p><h5>Ohlašovací prahy</h5><table><thead><th>Látka</th><th>Ovzduší</th><th>Voda</th><th>Půda</th><th>Odpady</th></thead><tbody><tr><td> diuron</td><td>  kg/rok</td><td> 1 kg/rok</td><td> 1 kg/rok</td><td>  kg/rok</td></tr></tbody></table>